„Porođaj može da krene svakog trenutka… Na hodniku čujem kako doktori govore mom suprugu da je beba jako mala i da možda neće preživeti“, ovako za „Blic“ počinju priču Jelena Džinović i Stevan Marinković iz Lipolista pored Šapca.
Ovo je priča o porođaju u šestom mesecu trudnoće, o svim pobedama i porazima jedne porodice i jednom malom heroju i pobedniku – jednogodišnjoj Heleni, prevremeno rođenoj bebi koja je odlučila da se ne preda.
– Osetila sam da sam trudna i uradila test. On se na moje oduševljenje pokazao pozitivnim, pa sam da bih rešila sve nedoumice otišla i kod ginekologa koji je razrešio sve sumnje – objašnjava Jelena (22), koja u ispovesti za „Blic“ dodaje da je već na početku osetila male bolove, ali da su je lekari umirivali govoreći da je to normalno.
Beba se lepo razvijala, nadovezuje se suprug Stevan, sve je bilo u najboljem redu, a onda je Jelena počela da oseća sve jače i jače bolove koji su se pojačali u 25. nedelji, u šestom mesecu trudnoće.
Prvi šok
– Ja, ubeđena da su to isti, kao i bolovi pre toga, odlazim kod lekara i ona je usledio prvi šok. Kažu mi da sam „otvorena“ i da porođaj može da krene svakog trenutka. U tom trenutku nisam mogla to racionalno da prihvatim – seća se.
Srećom, vodenjak joj nije pukao i ona je ostala u bolnici u Šapcu da leži, ali sasvim slučajno saznaje tešku istinu koja je osvestila o svoj težini situacije.
– Na hodniku je stajao doktor sa mojim mužem i nesvesni da sam ja blizu pričali su o bebi. Doktor je rekao mužu kako sumnja da će beba preživeti,jer je jako mala. Grom iz vedra neba, ne znam kako to drugačije da objasnim – zaključuje Jelena.
Sve vreme je Jelena je ležala u šabačkoj bolnici iz predostrožnosti, jer nisu želeli da naprave pogrešan korak koji bi doveo do porođaja. Nažalost, ispostavilo se da je on neizbežan.
– Ležala sam dva dana, smirili su se bolovi, a onda trećeg dana u tri četiri sata popodne dobijam bolove, jake, jače nego ikad. Samo 45 minuta je bilo dovoljno da se Helena rodi, samo nekoliko napona – kaže Jelena, na šta se nadovezuje i Stevan koji je celu situaciju jednako dramatično preživljavao.
– Ja nisam ni znao da su krenuli bolovi. Bio sam kod nje tog dana, ali ona je da ja ne bih brinuo prećutala istinu – vidno potresen govori o najtežim trenucima za njihovu porodicu tata Stevan.
Jelena, sa druge strane, nije verovala da da tako nešto uopšte može da se dogodi.
– Pa da je cela trudnoća išla nekako traljavo, pa i da pomisliš… – objašnjava ova mlada mama za „Blic“ i kaže da je taj deo samo početak agonije koja se tek nedavno završila.
Da bi prebrodila te prve teške trenutke, nevericu i strah, Jeleni su doktori dali lekove za smirenje.
„Nisam ni verovao da je dete živo“
– Ne znate šta da pomislite, šta da očekujete, gledali smo u filmovima da se slične stvari dešavaju, ali nikad nismo mislili da je moguće da beba preživi, samo crne misli se roje u glavi – govore Helenini roditelji, a Stevan dodaje da nije imao nikakvu nadu, te da na prvi poziv supruge uopšte nije ni pitao za dete, ne verujući da je ono uopšte živo.
Ali, da je život jači od smrti, da su prognoze neretko samo slovo na papiru i da su mali ljudi zapravo najveći heroji, dokazala je ona – Helena – teška 780 grama, dugačka svega 33 centimetra.
– Plač! Čula sam je kako plače, i to mi je dalo nadu. Pomislila sam: Izdržaćeš ti. Čim si ti zaplakala, izguraćeš! – sada sa radošću već govori Jelena, koja kao da je i dok priča o tom trenutku opet dobila snagu i zaboravila sve što se dešavalo.
Međutim, drama ni izbliza nije završena, ali se u tom trenutku rodila nova snaga. Posebno emotivno Jelena je doživela razdvojenost od Helene. Ona je nije videla cela četiri dana od trenutka kada je rođena, jer je devojčica sanitetom prebačena u Beograd na Institut za neonatlogiju odmah posle porođaja.
– Ja sam Helenu video dan posle rođenja. Ona je tada bila toliko mala, a kilaža je iz dana u dan počela da opada da bi posle jedno dve nedelje ona imala svega 500 grama, jer nije mogla ništa da jede. – govori o prvim Heleninim danima života tata Stevan.
Lekari kao blagoslov
Nada – najvažnija u celom procesu stizala je od ljudi od kojih je to najviše potrebno. Kao blagoslov sa neba, dr Borko Veković sa Instituta za neonatologiju preuzeo je Helelin slučaj i iako mu je ona bila prva briga i najveća strepnja kada uđe u deo sa inkubatorima, verovao je u Helenu i prema rečima roditelja stalno govorio kako veruje u nju, kako je ona živahna, mala „kočoperna“, stalno je to isticao. Dobra stvar u svem crnilu jeste to što Helena nije imala crvenu boju kože, već lepu, normalnu.
– Ja sam svaki dan plakala, svaki dan smo se pribojavali šta može da se desi. Idemo za Beograd sa tom mišlju, zovemo na telefon i ruke nam se tresu pri pomisli šta će nam reći. Posle dve nedelje otišla sam u bolnicu, suprug je bio na poslovnom putu. Dolazimo tamo, bebe nema. Kažu sad će doktor izaći da vam saopšti nešto. Razmišljam šta će sad da nam saopšti? Na dobro ne misliš – nova agonija je u tom trenutku zadesila ovu porodicu.
Beba je prebačena na Tiršovu, jer sumnjaju na perforaciju creva. Hranili su je nekoliko dana kako bi ishrana nekako počela, ali ona nije mogla da podnese toliku količinu hrane i crevo je puklo.
– Posle jedno četiri sata izlazi doktorka Marija Lukač i kaže: Uradila sam sve što je bilo do mene, ostalo je u Božjim rukama – pričaju roditelji i dodaju da im je doktorka objasnila da je operacija bila vrlo komplikovana, da je devojčici tri puta prestajao rad srca, te da nije sigurna da će preživeti noć.
Oboje kažu da je to bio najteži trenutak, definitivno onaj kada su se našli na ivici ponora.
Stalne oscilacije
– Onda pitanja da li je živa ili nije, govore ti da je baš, baš teško, dobila je mnogo transfuzija. Zvali smo u ponoć, onda je bila dobro i prebacili su je na neonatologiju. Ubrzo se stanje promenilo; bila je dobro, sad je na ivici smrti. To su te oscilacije koje psihički ubijaju. Pomislimo: Bože više, neka se desi nešto konačno, a doktori su samo ponavljali da skoro nisu imali ovakakav slučaj – čas je na ivici smrti, čas je organizam mnogo bolje – sa puno očaja pričaju roditelji o teškim danima.
Koliko su doktori važni, koliko su čvrst oslonac govori i činjenica da je doktor Veković neprestano ponavljao da on veruje u preživljavanje, da je borbena, da ne odustaje.
I izdržala je. Helena je prebačena na poluintenzivnu negu gde je provela četiri meseca, izdvojena, jer su sumnjali na citomegalo virus, ali ispostavilo se, hvala bogu, da ga ona nikad nije imala.
Muke majki prevremeno rođene dece, lakše se prebrode baš tu na odeljenju neonatologije.
– Koliko puta smo plakale, svaki dan, bez prestanka i onda jedne drugu tešile. A tešili su nas i lekari. Zaplačem se na hodniku, naiđe doktor Veković, kaže: Hajde do kancelarije da popričamo, i tu mi ulije nadu, pokaže milion drugih primera u kojima su bebe uspele da sve prebrode i budu velika i zdrava deca. Nikad se ni njemu ni drugima na odeljenju neću dovoljno zahvaliti – objašnjava Jelena, i dodaje da su ti lekari podjednako heroji kao i prevremeno rođena deca, kao i roditelji, te da bi sve bilo uspešno kao u Heleninom slučaju neophodan je ceo tim koji veruje i koji zna šta radi.
Helena je imala još jednu operaciju, a ona je trajala umesto tri, čitavih devet sati. Doktorka Lukač je i ovu obavila, a radilo se o operaciji zatvaranja stome u septembru, nakon što je Helena nekoliko meseci provela kod kuće sa tom kesicom, koju su roditelji samostalno održavali.
Svetski dan prevremeno rođene dece
Helena nas je jednim zaraznim osmehom danas dočekala u svojoj kući. Velike plave oči nisu imale straha i nikada niko ne bi rekao da su prošle ono što mnogi za ceo život ne prođu. Ona je pre nekoliko dana napunila prvu godinu života.
– Pravimo joj rođendan i krštenje. Ovde, kod kuće, dugo je nije bilo. Želimo da bude srećna i da stavimo tačku na sve nedaće koje su nas zadesile – zaključuju roditelji.
Danas je Svetski dan prevremeno rođene dece. Setite ih se, ne samo danas. Setite se roditelja i lekara koji se bore za svaki mali život.
U Srbiji se prevremeno rodi 4.500 beba. Statiska pokazuje da se u svetu 10 odsto beba rodi pre vremena, dok je taj procenat u našoj zemlji niži – 6, 8 odsto. Preneseno na broj porođaja, to znači da se na 65.000 porođaja pre termina rodi oko 4.500 beba, pokazuju podaci Batuta. Institut za neonatologiju u Beogradu zbrinjava 20 odsto prevremeno rođene dece i 50 odsto beba rođenih sa težinom manjom od 1.500 grama.
Izvor: blic.rs
Foto: privatna arhiva